![](https://images-preview.moj-posao.net/article/c1/470a81b1c-resize-820x0x100.jpg)
"Raditi na jahti je kao biti u vojsci – red, rad, disciplina", objašnjava sugovornica
Martina Drežančić glavna je stjuardesa na brodu M/Y Freedom, čiji najam košta između 80 i 100 tisuća eura tjedno. Otkrila je da je jedan gost tražio kokošja jaja od kokoši ‘koje jedu samo crve’. Martina ipak ima ‘nikad ne reci ne’ pristup zahtjevima gostiju i kaže da je rad na jahti kao ‘biti u vojsci’ – ‘Red, rad, disciplina. Svatko tko to ne slijedi nema što raditi tamo.
– Jedan gost je zbilja tražio kokošja jaja, ali od kokoši koje jedu samo crve! Želio je maksimalnu količinu proteina u jajima – priča Martina.
Glavna stjuardesa superjahte Martina Drežančić pokazala je za MailOnline Travel pravi stvarni svijet ispod palube – i otkrila da je ispunjavala puno neobičnih i bizarnih zahtjeva gostiju. Trenutno radi na 48 m brodu koji luta Jadranskim morem pod nazivom M/Y Freedom, koji može primiti do 22 gosta. Ima kino, teretanu, bazen, hidromasažnu kadu, prostoriju za masažu i ‘ogroman izbor igračaka za vodu’. Košta između 80.000 € i 100.000 € tjedno za najam, piše Morski.hr.
– Uglavnom nalazimo rješenja – ili alternative. Ali ponekad gosti traže stvari za koje ne možete ni zamisliti da ćete ih moći ispuniti – priča Martina. Međutim, bez obzira na zahtjev, ona primjenjuje pristup ‘nikad ne reci ne’. I vojnički precizno obavlja svoje dužnosti.
Njen moto je: “Ako se ne pridržavate pravila, vrijeme je da napustite brod”.
– Raditi na jahti je kao biti u vojsci – red, rad, disciplina. Svatko tko ovo ne slijedi ne mora uopće biti na brodu – kaže.
– Od samog početka mi je stvarno jasno što se očekuje. Za posadu nema mjesta za riječ “ali”. Nije važno kako su to radili prije na drugom brodu, postoji samo jedan način na koji se stvari rade na ovom brodu. I vjerujte mi, isprobala sam sve načine, a na kraju sam zaradila i nadimak ‘Hitler’. Zaista sam jako stroga. Ali to je jedini ispravan način. Kad svatko odradi svoj posao, radimo kao švicarski sat. Nema provjeravanja, ponavljanja i gubljenja vremena bez razloga. I svaki član posade mora biti u stanju učiniti sve što je potrebno, nastavlja.
A što je to sve potrebno?
Dugi radni dani i puno čišćenja
– Čistimo stvari koje su već čiste, a moj radni dan traje minimalno 16 sati. Recimo da se dižemo u 6.30 ujutro. Moramo biti spremni poslužiti doručak u 7.30, koji ponekad traje i do 11 sati. Nakon što to počistimo i pripremimo ručak, što je obično od 13 do 15 sati, ponekad se može naći i malo slobodnog vremena dok gosti plivaju i uživaju u našim igračkama. Ipak, uvijek ima nešto za raditi, od punjenja hladnjaka do čišćenja otisaka prstiju, od provjere gostiju, do organiziranja pranja rublja – nabraja Martina.
– Kasnije s chefom prolazimo kroz jelovnike, uvijek ostavljajući mogućnost za posebne zahtjeve. Zatim se u 18 sati presvlačimo u noćnu uniformu i počinjemo posluživati koktele i pripremati se za večeru, koja se često pretvara u zabavu, završavajući oko 2 ujutro.
Jesu li romanse s ekipom uobičajene?
– Romanse s gostima za mene i na brodovima na kojima sam dosad radila su veliko ne. Možete biti pristojni, prijateljski raspoloženi, ali uvijek svjesni granice koju ne smijete prijeći. Svako stvaranje nekih odnosa bi moglo utjecati na radnu atmosferu. Ako npr. otpustite jednog člana, otići će i njegov dečko/cura ili tko već. U ovoj se industriji nikako ne preporučuje izgubiti dvoje ljudi, pogotovo u sezoni – objašnjava Martina.
Najteži dio posla joj je regrutiranje i upravljanje ekipom koja se mora slagati.
– Nije lako pronaći do 12 ljudi koji mogu zajedno raditi. Minimalno šest mjeseci živite s tim ljudima. Moram prepoznati kako se ponašati prema svakom od njih. Uzmete dvoje ljudi i bacite ih morskim psima, jedan će biti pojeden, a drugi će nastaviti plivati s njima. Dakle, najteže je napraviti dobar tim – odlučna je Martina.
No dok posao uključuje duge sate bez romantike i naporan rad, nagrade mogu biti ogromne – ponekad goleme financijski.
– Najveća napojnica koju sam dobila bila je 10.000 eura u gotovini, a darova je bilo jako puno – priča Martina.